- Hon ser inget vidare ut. - Hon har njursvikt.
- Vet du varifrån organen kommer? - Nej!
- Jay Shah? - Ja.
Vi har frågor kring en insättning.
- Följer du med mig? - Ja, självklart!
Du måste förstå, Keith, att han är mitt allt.
Hon kan få lida för sånt här på lång sikt.
Både hon och barnet.
- Jag kan inte opereras. - Jo, om jag gör det.
Jag ger dig ett par dagars frist, efter det måste du vara ute härifrån.
Lee? Är du där?
Lee!
Mr Simmons?
Hej, läkaren.
Jag ville se hur det är med er innan jag går.
- Hur känns andningen? - Ungefär likadan.
- Tränar ni? - Jag försöker.
Att hämta sig efter en punkterad lunga tar tid.
Vad är... NDGÅH?
- När Det Går Åt Helvete. - Jaha!
- Otäckt, det ni berättade sist. - Det om bioterrorism?
Det är sant. Fler har dött i pandemier än i krig.
En luftburen, oavsett om den genereras eller ej -
- kan infektera hela planeten på ett halvår.
Och därför, som jag har sagt förut -
- kan det att äga enkla saker eller lite kunskap -
- göra skillnad mellan liv och död.
Ni är en preppare, va? Er filosofi är att vara redo.
- Ha allt redo i händelse av kris? - Helt korrekt.
Varför struntade ni då i säkerhetsbälte?
Bra fråga.
Förlåt. Om ni hellre pratar med nån...
Nej då, det är...
Jag antar att det var en chans på miljonen, där man bara...
...glömmer, liksom.
- Får jag fråga er en sak? - Javisst.
- Känner ni er nånsin som Gud? - Gud?
Ni är kirurg. Är det inte så de säger att det känns?
- Vissa, kanske. - Men inte ni.
- Nej. - Men det är väl ett spännande jobb.
Ja, emellanåt.
Det handlar mer om det ni gör.
Förberedelser. Innan man börjar måste man vara beredd på -
- vad man kan stöta på.
Finns det stunder när ni inte har varit det?
- Absolut. - Vad händer då?
Då hanterar man det så väl man kan.
Det är då det kan bli rätt stressigt.
- Även om... - Vad då?
Oss emellan... De flesta kirurger kanske inte instämmer -
- men det är ganska nervkittlande när det händer.
- Hur så? - För att insatserna är så höga.
Man står där och försöker övervinna ödet eller döden.
Man fattar ett snabbt beslut som kan gå snett eller orsaka komplikationer.
- Då får man fatta ett nytt beslut. - Och så vidare. Jag fattar.
- Vad händer när man har slut på val? - Det har man inte.
- Okej. - Man kan alltid testa nåt annat.
Fattar ni?
Ja.
Ja?
Förlåt om jag väcker dig. Får jag be dig om en tjänst? Lee svarar inte.
- Om han ringer, be honom höra av sig. - Okej.
- Daniel? - Ja?
Vad är det?
Jag beklagar det som hänt din fru.
Ja... Men det kanske inte är över än.
Jag måste hämta min dotter nu. Be honom ringa mig.
- Mr Lloyd. - Hej, Katie!
Det var längesen.
- Är hon här? - Ska hon vara det?
- Vad menar du? - Vem söker ni?
- Anna. - Ja.
- Skulle ni ses här? - Hon jobbar här.
- Inte just nu. - Vad menar du?
Hon har tjänstledigt.
- Hej! - Var är du?
Var jag är? På jobbet.
- Jag var där precis. - Var?
På Phaxxol, Anna.
Han sa att det var samma master.
- Alla meddelanden? - Ja. Frågan är bara vilka.
- Centralt eller nåt. - Victoria, Embankment... Där omkring.
- Shit! - Vad då?
Nu har vi bevis för att de har kontakt. Vi tvingar henne att prata.
- Jag har en annan idé. - Okej?
- Det är inte... helt enligt reglerna. - Jag vet nog vad du menar.
- Jag tänker likadant. - Nähä!
- Jo, det tror jag. - Vad har du för idé?
Vad har du för idé?
Raaa, hur är det?
Okej. Vad ska jag skriva?
- Att du mår bra. - Ska jag nämna barnet?
- Varför? - Vore inte det det första hon nämnde?
- Jo, troligen. - Okej.
"Du har blivit pappa."
"Jag vet. Lee sa det. Helt ofattbart." Lee?
- "Pojke eller flicka?" - Fan!
- Vad var det? - Flicka?
- Säker på det? - Nej.
- Skriv flicka, bara. - "En vacker..."
Hon heter Jemima
- Varför Jemima? - Jag gillar det.
- "Vackert namn!" Okej. - Han också.
"Gud, jag kan inte fatta att vi har skapat en människa."
"Jag vet. Hon är en personifierad version av oss..."
- Var försiktig. Bli inte för... - Vad då?
Jag vet inte. Pretentiös. Ta bort det.
- Personifierad? - Ja.
Okej.
- Förklara! - Jag kan inte.
Varför inte?
Jag har lovat det. Jag vet att det är svårt att acceptera, men om...
- Är det en annan man? - Nej!
Jag ser på dig att det är det.
- Hur då? - Du rodnar.
Hur kan du trots det vägra förklara? Jag är din sambo.
- Jag vet. - Är det nåt olagligt?
Är du i knipa? Säg nåt!
Jag kan inte det. Jag har lovat. Förlåt!
Om vi ska fortsätta vara tillsammans, så måste du fanimej göra det!
Vad är det?
När han sa det insåg jag att det var det jag ville.
- Att göra slut? - Ja.
- Det är bättre att jag flyttar ut... - Jag fattar.
Jag har omvärderat mycket i livet -
- speciellt efter Beth, hennes sjukdom och...
Det är väl normalt.
- Vad menar du? - Att man gör det.
Med tanke på hur hemskt och överraskande hon dog.
Och att du inte fick ta farväl.
- Ja... - Stanna så länge du behöver.
- Var har du bilen, sa du? - På verkstan.
- Bromsljuset är trasigt. - Jaha.
- Hur känns det? - Angående vad då?
- Ikväll? - Bra.
Är du nervös?
Nervös? Nej. Verkar jag nervös?
Du utstrålar en viss energi.
- Energi? - Ja, energi.
- Okej. - Okej.
Jag börjar redan ångra mig.
- Bra. - Hoppa in.
Vad handlar den om?
Jakob I och hans inflytande på elisabetansk teater.
- Och vilket var det? - Det vet jag inte än.
Shit... Ursäkta mig, gumman.
Ja, jag mår bra.
Varför trakasserar du mig?
Jag behöver mer tid. Ett par dagar räcker inte.
Du får bara ett par dagar.
- Kan vi prata om det? - Nej.
- Det är fredag. Jag kommer på söndag. - Söndag?
- Inte idag? - Sa jag idag?
Jag har lite skit att göra idag och vill inte träffa dig igen.
På söndag ska du vara borta.
- Jag tror inte att det är möjligt. - Jag vill att du är borta då.
Lee, kan vi inte ta ett snack inne på kontoret?
Jovisst.
- Har du nycklarna? Bra. - Bra.
Vet du vad jag tycker? Att vi gör nånting bra nu.
Det tycker jag med, pappa.
Det är skönt att vara hemma igen.
- Vi ses sen. - Vi ses sen. Hej då.
Hej då.
- Dr Milton? - Suzana?
- Ja. - Har du ätit nåt?
Nej. Hur så?
Det verkar kunna bli av idag.
- Så här... - Nej, nej.
- Nej, Jeremy... - Man lämnar inte ett möte så där!
- Varför var du arg? - Jag var inte arg!
De sa att du svor och buskörde.
- De ljuger. - Varför skulle de ljuga?
- Jag vet inte. Det var akut, bara. - Vad var så akut?
Det var själsligt akut.
Lee...
Det är nog dags att låta dig gå.
- Nej! - Jag har mina orsaker.
Nej! Snälla!
Nej, Jeremy, snälla! Jobbet är hela mitt liv.
Det är uppenbarligen inte ditt liv med tanke på hur opålitlig du är.
- Och du är inte samarbetsvillig. - Det beror på dem, inte på mig!
Vilket omoget svar!
Min poäng är att du är intresserad av annat.
- Det stämmer inte. - Där är vi oeniga, då.
Sparka mig inte, Jeremy.
Jag har bestämt mig, Lee.
Hur mår du, Lee?
Strunta i honom.
När apokalypsen är här är rollerna ombytta.
- Ja, zombieapokalypsen. - "Zombieapokalypsen" var kul.
Vad sa du?
- Lugna ner dig, Lee. - Vi pratar bara. Lugna ner dig!
Shit! Shit!
Jeremy! Fan också!
Fan ta er allihop! Shit!
De snackade och en sa att de vet vad jag sitter inne för.
Och att nån sitter häktad för att ha sedlar från rånet.
- Han med hemelektronik? - Ja.
Han sa till polisen att de kom från nån som köpte typ hundra laptoppar.
- Det låter som penningtvätt. - Precis. Så han måste känna honom.
Ja, om han är ärlig.
Du och Keith måste inte lägga band på er likt snuten.
Ni har lätt för att ta reda på om han är ärlig.
- Vad heter butiken? - Jag vet inte.
Men killens namn är Jay Shah.
I Ilford, va?
Ja, så det kan väl inte vara så svårt att hitta.
Nej, antagligen inte.
- Hur är det med honom? - Vem då?
Keith.
- Han är till stor hjälp. - Blir ni ihop igen?
- Varför undrar du det? - Jag vet inte. Ni umgås så mycket.
- Men du skulle väl hata det. - Nej.
Jag tror inte att jag skulle göra det. Du vet...
- Om han tar hand om dig... - Släpp!
Släpp mig!
Hur har du det?
- Vad är det? - De tvingar mig rengöra toaletterna.
- Vilka då? - Alla.
- Åh, gubben... - Deras skitiga, äckliga toaletter!
- Hej! - Hej!
- Är du redo? - Jag tror det.
Då så.
Okej.
Ja.
Vad har det här använts till?
Ärligt talat är jag inte helt säker på det.
- Men det är en klinik nu. - Mycket riktigt.
Suzana... Ursäkta mig, men jag är strax tillbaka.
Om de kör med en hela tiden reagerar man.
Allt är bara ett jävla skit. Ursäkta språket.
Många svek. Inte konstigt att man blir lynnig, va?
Sen var några beroende av att jag hade jobbet.
Nu när jag har mist det måste jag stänga ner hela jävla skiten.
Efter all tid och allt jävla arbete...
- Det är språket, va? - Kan du vara tyst...
...så jag kan koncentrera mig?
- Javisst. - Tack.
Är allt bra?
- Får jag ställa en fråga? - Ja.
Skulle ni inte ha personal som hjälpte er i normala fall?
Jo, i normala fall.
Men att ta bort mjälten kan en kirurg göra på egen hand.
Tvekar du?
Jag vet inte. Kanske det.
- Jag bara... - Är du rädd?
Lite, ja.
Vi måste inte göra det, Suzana. Säg bara till, så skjutsar jag hem dig.
Ja, men då...
- Det går bra, det går bra. - Jag tar god hand om dig. Jag lovar.
- Jag älskar den här låten. - Jaså?
Ja.
Utmärkt.
Toaletter, Keith.
Jag vet.
Hur som helst... Här.
- Vad är det? - Vad ser det ut som?
Ett vapen. Varför ska jag ha det?
Så här långt har de varit missanpassade och efterblivna.
Jag oroar mig för att vi nu tar oss in på ett område där...
- ...de kan vara listiga? - Ja.
Okej.
Är du redo?
Ja.
Bra.
Om och om igen, som om jag skulle säga nåt annorlunda mot tidigare.
Självklart gjorde jag inte det.
Jag var cool och mystisk. En sfinx.
En sfinx. Vet du inte vad en sfinx är?
- Jay Shah? - Ja.
Jag får ringa upp dig. Vi hörs!
- Vad fan gäller det här? - Vi undrar varifrån du fick pengarna.
Pengarna som fick dig haffad. Rånpengarna.
Om du inte är tillmötesgående får du utstå fysiska obehag.
Vad ni än tror att jag vet om pengarna...
Helvete!
Hon verkar mena allvar.
- Jag skulle vilja ha sex nu - Jag med, puss
Fråga om hans kuk är hård.
- Skulle hon säga kuk? - Hon skrev sandig kuk.
Just det.
Galet rejäl
Är den ådrig?
Herregud, Karen!
- Säg att de är tunga och mjölkstinna. - Va?
- Just det. - Glöm inte att du avsöndrar mjölk.
Det stämmer. Bra.
Shit!
Nej, nej, nej...
Fan! - Jamie!
Jamie!
Lee! Kom hit!
Va? Vad gör du?
- Jag behöver hjälp. Kom! - Vad fan gör du?
- Jag försöker rädda henne. - Vad gör hon här över huvud taget?
Hon dör på mitt operationsbord, Lee. Kom hit! Kom, då!
Det här är för jävligt!
Kom igen...
- Igen. - Försök med "är du snäll".
Är du snäll!
Kom igen, då.
Så där, ja.
- Har du koll på det nu? - Ja. Igen.
- Ge mig en klämma. - Klämma.
- En sån här? - Det är en sax. En klämma!
Den här! Jag vet inte sånt här!
Igen. Spola.
Gick det bra?
- Ja. - Är du säker på det?
Ja, jag tror det.
Helt jävla otroligt...
- Hej, gumman! - Hej, pappa! Hur är det?
- Jag mår bra. - Förlåt att jag stör dig på jobbet.
Det är okej. Vad är det?
Jag tänkte på ikväll.
Jag undrar om det är okej att jag använder mammas guldörhängen.
- De från bröllopsdagen? - Ja.
Självklart.
Okej. Bra.
Varför frågade du ens?
Jag vet inte.
- Var det allt? - Ja, det var allt.
- Vi ses senare, gumman. - Okej.
Var träffade du henne?
- Vem då? - Kvinnan. Donatorn.
Jaha... Hon var min patient på St. Simon's.
- Hon hade samma blodgrupp som Beth. - Bad du om att få köpa njuren?
Jag frågade vad hon tyckte om det? Det krävdes flera tester.
Och vad är det för vitalt organ som ligger i soppåsen?
- Det är en mjälte. - En mjälte?
Ja.
- Vems? - Hennes.
Hon behövde ta bort mjälten, så vi skulle göra bägge samtidigt.
- Bägge saker? - Ja.
Okej.
- Varför sa du inget tidigare? - Vad menar du?
Varför nämnde du inte mjältoperationen tidigare?
Vet hon att du har tagit hennes njure, Daniel?
Var inte dum nu.
- Vad spelar det för roll? - Det spelar stor roll!
Att vi började samarbeta tyder väl på hur långt jag kan gå?
- Det här är fel! - På vilket sätt då?
Det är en oskyldig kvinna, Daniel!
Hur ska hon kunna veta vad hon inte har? Va?!
Herregud...
Jag gör vad fan jag måste!
Vad köpte han?
Clive?
Du måste börja snacka.
En njure!
- En njure? - Ja!
- Varför? - För att han behövde en.
Sysslar du med sånt?
- Bland annat. - Vem är han, då?
Säg inte att du inte vet.
Jag har ingen jävla aning!
- Dr Sutton-Greville. - Vad sa du?
Han kallade sig dr Sutton-Greville.
Men jag tror att det var en pseudonym.
- Ett alias, menar du? - Ja, om du hellre säger det.
Alias är ordet.
- Okej. - Vad mer?
- Han var lång. Flintskallig. - Han hade keps på sig.
- Hur vet du att han var flintskallig? - Jag såg honom utan den på sig.
Vad för slags keps?
Hurdan? Med ett slags spets.
- Basebollkeps? - Ja, basebollkeps!
Med Whitesnake broderat på den. Men de sista bokstäverna saknades.
Vad då?
Helvete!
- Lee nånting, va? - Simmons.
- Men inte han. - Nej, men han kan ha stulit kepsen.
- Vem? - Den flintskallige.
En Whitesnake-keps utan halva namnet? Nej, han måste känna honom.
- Den flintskallige har pengarna. - Och Lee står nära den flintskallige.
- Och pengarna. - Och Jamie Harris, om vi har tur.
Kyss mig.
- Hej! - Hej!
- Vad gör du här? - Inget särskilt.
Jag kom på att jag aldrig tog farväl av Beth.
- Farväl? - Ja, ett ordentligt farväl.
Varför ska du ta farväl? Hon mår bra.
- Bra? - Hon är på bättringsvägen, men...
Efter vad då?
- Visste du inte det? - Nej.
Daniel genomförde en njurtransplantation.
- När då? - Idag.
- Idag? Var fick han njuren ifrån? - Det var en före detta patient.
- Som bara gick med på det? - Jag vet inte, Anna.
Du får fråga honom. Jag vet inte vad han håller på med längre.
- Var är han? - På den där galan.
Ja, just...
Trevligt att höra, Eve.
- Fantastiskt. - Hej!
- Förlåt. Jag är sen. - Allt bra?
- Ja, utmärkt. - Okej.
- Michael. - Daniel.
- Är du redo? - Ja.
Kan jag få prata med dig innan vi går in?
- Visst. - Går det bra, gumman? - Jag väntar på dig där.
- Vad är det? - Är allt okej?
- Hur så? - Kunde du betala?
- Ja. Tack. - Och behandlingen?
Den börjar om ett par veckor.
Jättebra! De första stegen är viktiga.
- Absolut. - Ska vi gå in, då?
- Tack, Michael. - Jag är stolt över dig.
- Vi ses där inne. - Vi ses där inne.
- Då... - Då...
Se på dig, bara.
- Örhängena är så fina på dig. - Är de?
- Ja. - Tack.
Under de fjorton år han jobbade där var han måttstocken -
- som andra läkare mätte sig mot.
Andra exempel är respekten och vänskapen han alltid har visat mig.
Och mot alla sina vänner och kollegor på St. Simon's.
Generositeten och medkänslan han uttrycker -
- går långt utöver kraven gentemot patienterna.
Jag har själv bevittnat det genom åren.
Han ska slippa rodna mer nu.
Det återstår bara att säga att jag är ofantligt stolt -
- att överräcka George Manville- priset för utmärkt kirurgi.
Årets otroligt förtjänta mottagare: mr Daniel Milton.
Tack, Michael, för en otroligt generös presentation.
Det här priset... betyder verkligen otroligt mycket för mig.
Jag har haft det jobbigt de senaste månaderna, som många av er vet.
Ursäkta mig.
Jag vill tacka British Royal Surgical Association för hyllningen.
Och jag vill tillägna priset till min fru Beth.
Till minnet av min fru Beth.
Tack.
- Daniel? - Vad gör du här?
Jag gick ner i bunkern för att ta farväl av Beth.
Men det behövde jag ju inte.
- Just det... - Vem är hon?
- Vem då? - Fråga mig inte vem.
- Hon heter Suzana. - Är hon din patient?
- Vem sa det? - Lee.
Ja... Det är hon. Hon var det.
- Hur kunde hon ge dig en njure? - Pengar.
- Jag trodde att hon skulle bli arg. - Varför sa du ingenting till mig?
Ursäkta om jag stör. Andrew ska gå.
Okej. - Kan du vänta två minuter?
Kan du inte be om ursäkt och be om att få jobbet tillbaka?
Efter att ha slagit en kollega?
Jag startade bråket. De kommer inte att ändra sig.
Okej.
Vad händer nu?
Tja... Jag vet inte. Förr eller senare hittar de det här stället.
- Hur lång tid har vi på oss? - Det kan dröja. Eller inte.
Inga onödiga risker.
- Du kommer inte att ha nåt gömställe. - Strunt samma.
Beklagar att din dröm inte slår in.
- Vad menar du? - Din ultimata bunker.
- Det var bara en dröm. - Jag vet inte.
Du fick den att funka rätt bra. Ni hade er klinik.
Din grönsaksodling.
- Ärterna är snart mogna. - Jag såg det.
Det pågår forskning i labbet.
Jag ska säga god natt till Michelle nu.
Hur mår du?
Okej.
Kommer jag att bli frisk nu?
Ja, du kommer att bli frisk nu.
Tack.
Tack, tack.
Text: Helena Lindén www.sdimedia.com